Jmenuji se Dalton Russell.
Dávejte pozor, co říkám.
Pečlivě volím slova a nikdy se neopakuji.
Své jméno jsem vám už řekl, takže "kdo" už máme.
"Kde" by se nejspíš dalo popsat jako vězeňská cela.
Ale být zavřený...
v malé cele a být ve vězení jsou dvě různé věci.
"Co" je snadné.
Nedávno jsem naplánoval dokonalou bankovní loupež.
To máme i "kdy".
Na "proč" je kromě zjevné finanční motivace...
snadná odpověď.
Protože můžu.
Takže nám zbývá jen "jak".
A v tom, jak praví klasik,
je právě háček.
BANKA MANHATTAN TRUST - zal. R. 1948
DOKONALE NAPLÁNOVANÉ MALOVÁNÍ NEODCHÁZÍME OD ROZDĚLANÉ PRÁCE!
Maminka říkala,
že ti ta slečna pomohla s referátem o tom mostu.
- Je to tak? - Jo.
Je to cvok.
- Teď? Na Jednapadesáté? - Jo, tam teď je.
Ne, bydlí pořád na Sedmačtyřicáté, ale má to tam menší.
Co mám...
Dáme humra. Objednám ho na kartu pana Ansinoriho.
To je jedno. Nějaký jednání s klientem.
Protože už tam jsem přes rok.
Já ho asi přerazím.
No a?
Jsou to kytky. Třeba je měl pro babičku.
Nebo pro mě. Mám narozky.
Třeba je to klient.
To je sranda.
Ten chlap přede mnou si myslí, že nevidím, jak se na mě dívá.
Do prčic.
- Promiňte. - Jo?
Mohla byste se trochu ztišit?
Telefonujete moc nahlas. Prosím.
Fajn.
Rušíte ostatní.
- Pardon. - Jasný?
- Jak chcete. - Děkuju.
To byla ochranka.
Netušila jsem, že jsem v knihovně. Je to banka.
Manhattan Trust.
Od toho prachatýho hajzla, co pro něj makám.
Děkuju.
Promiňte, pane...
Klid.
Všichni lehnout na zem! Hned!
Na zem!
Máte na to čtyři vteřiny! Kdo bude stát, toho zastřelíme!
Jedna! Dvě! Tři!
Jděte od tý přepážky! Nechte ten knoflík na pokoji!
Ruce položit na podlahu! Hned!
Co se to děje?
- Co uděláme? - Co mám podle tebe dělat?
- Nezvedat hlavu, tlusťochu! - Dobře!
Lež s ksichtem na podlaze!
Na vás to taky platí, rabbi.
Na zem.
Chceme si ze zdejší banky...
vyzvednout velký obnos.
Kdo nám v tom bude bránit, skončí s kulkou v hlavě.
Lehnout, dědku! Ruce dolů!
- Tváří k zemi. - Dobře, už ležím!
Pane strážníku, zevnitř se kouří.
Možná kód 10-30. Banka Manhattan Trust, adresa Exchange Place 20.
Mám rukojmí.
Když uvidím policajty u vchodu, začnu zabíjet lidi.
Nedělám si prdel.
Centrálo!
Zpátky, pane, zpátky! Vy taky!
- Do hajzlu! - Zpátky!
Držte se za rohem!
Centrálo, dejte mi 85.
Pachatel se zbraní, možná rukojmí.
Exchange Place 20, Manhattan Trust.
Jde mi tu o život.
To říkáš pořád:
- "Teď to nejde." - Poslouchej.
S těma penězma...
je to průšvih. Můžu jít sedět.
Jestli se těch 140000 dolarů nenajde,
- bude to zlý. - Tys je nevzal.
Jasně že ne. Hodil to na mě...
jeden drogovej dealer.
- To se vyřeší. - A co pak?
- A co my? - Pak mě povýší na první stupeň.
Najdeme si větší byt.
To řešíme pokaždý, když ti seberou bráchu,
- když třeba krade auto. - Jiný příbuzný už nemám.
Promiň.
- Miluješ mě pořád? - Ty promiň.
- Miluješ mě pořád? - Miluju tě.
Až přijdu domů, bude velkej Franta.
- Mám želízka. - A já bambitku.
Ahoj, Velkej hochu.
- Tak velkej Franta, jo? - Jasně.
Její bratr má tři flastry, jeden za ozbrojenou loupež.
Školu nedodělal. Neví, co je bejt čestnej.
Je tak blbej, že mu nejde nic, ani ty zločiny.
- Nemůžeš s ním vyrazit dveře? - To bych mohl, co?
Má ho ráda. Nemůžu ho vykopnout.
- A co říká na tebe? - Je nadšenej,
že mu ségru šuká fízl.
Pak zase ona začne,
že kdybysme měli větší byt, bylo by to jiný.
A kdybysme byli manželé.
- A co je na tom? - Svatba. Nábytek. Děti.
Víš, co stojí diamantovej prsten?
- Už jsi jednou ženatej byl. - Bylo mi 21.
- S prstýnkem? - Ne, se ženskou.
- Jste policajti? - Sakra, on nás prokoukl!
Letos přišly Vánoce brzo.
Bankovní loupež. Rukojmí. Exchange Place 20.
- Cože? - Je to na vás.
Ale mně teď kvůli těm penězům...
- nasazujou psí hlavu. - A já ti teď hodil kost.
Pokud jde o mě, děláš tu dál,
- ale jestli na to nemáš... - Má na to!
Dobře.
Dávám ti příležitost. Neudělej mi ostudu.
- To je ono. Bomba! - Jo.
Dostal jsi svůj případ!
To bych měl mít radost. Tím se odloží ta inspekce.
Vejdeš dovnitř beze zbraně.
Hlavní padouch ti dá bouchačku k hlavě.
Pět jich na tebe namíří uzi.
Představ si je ve spodním prádle.
Nebo ve vězeňských mundúrech?
- Ty to zvládneš. - Třeste se, padouši. Už jdu na vás.
Jděte za roh!
Co jsem říkal, pohyb!
Odveďte ty lidi pryč! Odveďte je odsud!
Jakmile zastavíme, všichni ven.
Okno v prvním patře.
- Pusťte je sem! - Jdeme! Teď!
Co tu máte?
Pachatel v bance. Asi rukojmí.
Kdo to dneska vede?
- Seržant Hernandez. - Zavolejte ho.
- Seržante? - Na příjmu.
Shání vás seržant Collins.
Můžete sem přijít?
Už jdu. Pojď.
Uhněte! Jděte za roh.
- Uhněte. - Sem nikdo nesmí.
- Collinsi? Co se děje? - Hernandez.
Uvnitř je pachatel se zbraní. Prý drží rukojmí.
Uvolněte cestu! Ustupte!
NEWYORSKÉ POLICEJNÍ VELITELSTVÍ
Jdeme. Tak.
Máme to pod kontrolou.
Uhněte, prosím!
- Ustupte! - Ustupte! Děkuju.
Nic se neděje.
Uvidíte to večer ve zprávách.
Ustupte, prosím!
Pane Casei?
Dobrý den, Katherine. Copak je?
Pane, na jedné z našich poboček došlo k loupeži.
Panebože.
- Stalo se někomu něco? - Snad ne. Ale mají tam rukojmí.
To je hrozné.
- Která je to pobočka? - Číslo 32, Exchange Place 20.
- Která? - Exchange Place 20.
Děkuji, Katherine.
Je mi to líto, pane Casei.
Proboha.
Odveďte odsud ty lidi! Otevřete ty zábrany. Ustupte.
Na chodník. Jeďte dál.
Byl jsem první na místě činu. Vy jste vyjednávač?
Jo, detektiv Frazier. To je detektiv Mitchell. Co máte?
Viděl jsem, že je banka plná kouře.
Dveře zamčené. Lupič mi strčí...
bouchačku do ksichtu...
a řve, že zabije rukojmí.
- Jsou tam i další ozbrojení lupiči? - Ty jsem neviděl.
- Ani neslyšel? - Ne,
ale jak mi mířil do obličeje, tak těžko říct. Bohužel.
Dobrá.
Zachoval jste se správně, seržante.
Už vám někdy mířili do obličeje?
- Jednou. - Vážně?
Dvanáctiletej kluk.
- Jaký to bylo? - Nic moc příjemnýho.
To bych řekl.
Jen co si to tu vyjasníme, budete moct jít.
Jestli to nevadí, radši bych tu zůstal,
než dojde ke kontaktu.
To se mi líbí.
Proč mi to děláte?
Co se děje, tati? Páni.
Všichni zaměstnanci banky, ruce nahoru!
Zaměstnanci na tuhle stranu, všichni ostatní na tamtu!
Teď všichni vyndáte z kapes a z tašek mobily a klíče...
a zvednete je nahoru.
- Jak se jmenujete? - Peter.
- Peter jak dál? - Peter Hammond.
- Kde máte mobil? - Zapomněl jsem ho doma.
Rozvažte, jak na následující otázku odpovíte.
Jestli špatně, budete mít na náhrobku nápis:
"Zde leží Peter Hammond, hrdina,
"jenž chtěl chrabře odvrátit loupež tím,
"že schoval mobil,
"ale skončil s kulkou v hlavě."
Takže, Petere Hammonde,
kde máte mobil?
Říkám vám, že jsem ho zapomněl doma.
Rychlovolba - 2: P.Hammond
Tak jo, posral jsem to, pardon.
To nic.
Vyslechněte mě, prosím.
Já vám to vysvětlím.
Pomoc!
Přestaňte!
Ještě někdo tu je mazanější než já?
- A vy jste? - Vikram Walia.
Vikram Walia. Dík, Vikrame.
Hele, pane.
To si nech.
Muži sem, ženy sem.
Pohyb!
Teď se všichni svlékněte do spodního prádla.
Okamžitě.
Paní?
Z jiného důvodu bych to po vás nikdy nežádal, věřte mi.
- Svlíkněte si ty hadry. - Ne.
Že vám není hanba.
To jste mešuge?
Jen si poslužte. Udělejte mi radost.
- Svlíkněte si ty hadry! - Ne!
Stevie?
Tak jdeme!
Všichni si obléknete...
tyhle kombinézy a nasadíte ty masky.
Hlásíme se vám od banky Manhattan Trust,
kterou, jak nám sdělili vyšetřovatelé,
právě přepadli.
Možný pachatel či pachatelé jsou uvnitř,
kde zadrželi neznámý počet rukojmích.
- Kapitán Darius? - Jo.
Detektivové Frazier a Mitchell.
Dobrý den.
Když jsem se zaškoloval, dělali jsme spolu...
na té nemocnici.
Jo, to bylo děsný.
To bylo.
Co máme tady?
Mám tu neznámý počet podezřelých a rukojmích...
a milion diváků. Vevnitř vidím hovno...
- a musím makat. - To chápu.
Pane Fraziere, já dělám s panem Grossmannem,
tak jděte za ním, jo?
Ne, to nepůjde, kapitáne.
Detektiv Grossman má dovolenou,
tak to dnes řídí detektiv Frazier.
Když budete něco potřebovat, přijdete za mnou, ano?
Co nadělám?
Tak to prostě je. Máte pro nás vesty?
- Berková! - Jo?
- Sežeň jim nějaký vesty! - Dobře.
- A zapiš je do deníku. - Ano.
Přenecháme vám dohled...
nad místem činu.
Dejte vědět, až budete moct.
- Dobře. - Jdeme do bufetu.
Než půjdete do banky, musíte nás zavolat.
- Dobrá. - Těšilo mě, kapitáne.
Neměli bysme být tam vevnitř?
Dej mu čas. Uvidíme, co udělá.
Až si zajistí pozici,
akorát se na nás vybodne.
Zavolá nás. Já už ho viděl v akci.
Ať je po tvým.
Zvednete to? Už to tak bude, co?
Grossman mi říkal,
že tyhle lidi nemají k naší práci úctu.
- Jak to myslíš? - Podle nich jde o taktiku.
Nám jde o psychiku, a tomu oni nerozumí.
- Já ti říkal, že to zvládneš. - Jo.
Furt čekám, že někdo z hlavounů přijde a řekne:
"Udělejte tohle."
Co se stalo v tý nemocnici?
Chlap zastřelil sebe i svou holku. Děkuju.
Já vám říkal, že mám...
nemocný srdce.
Vstaňte.
Dejte pryč tu zbraň!
- Ani hnout! - Nestřílejte!
- Ani hnout! Pojďte sem! - Já nemám...
- Pojďte sem! - Já v bance pracuju!
Kleknout! Teď hned!
- Oni mě sem poslali! - Honem!
- Říkal: "Nepřibližovat se!" - Želízka!
Jinak vyhodí ven dvě mrtvoly.
- Kdo to říkal? - To nevím!
Ten s tou velkou bouchačkou.
- Jo! - Tak vstaňte. Jdeme.
- Jsou tam čtyři! - Pojďte.
Prokristapána!
- Uklidněte se! - Jdeme!
- Budu v televizi? - Jo, velká hvězda.
Jestli mě nenapadlo, že už neuvidím svou rodinu?
Jo, napadlo mě to. Nejdřív...
toho na mě bylo moc,
když vám míří do obličeje, ale pak,
po chvíli, mě napadlo...
Ano.
Jako že už neuvidím manželku.
Děti? Mám desetiletého syna a sedmnáctiletou dceru.
Napadlo mě to, to víte že jo.
To jsou mý děti.
Nádhera.
Pokračujte.
Paní Whiteová,
ve vašem nádherném městě chci jen bydlet...
a bavit se.
Ne dělat pro strýčka?
Nemám s ním moc společného.
A už jste se 9 let neviděli?
- Máte dobré informace. - To musím mít. Ano?
Máte na drátě pana Arthura Case.
Musíme končit.
Potřebuji kopii kupní smlouvy...
a žádosti o hypotéku.
- Ozvu se vám. - Děkuji, paní Whiteová.
Tudy, pane.
Arthur Case? Určitě?
- Říkal to. - Představil se?
Nevolá sekretářka?
- Ne, paní. - Přepojte mi ho.
Dobře.
- Madeleine Whiteová. - Tady Arthur Case.
Dobrý den, pane Casei.
- Známe se oficiálně? - Ne, pane, asi ne.
Býváte na mých oslavách...
4. července v Southamptonu.
Ano, známe stejné lidi.
To nejspíš.
Přejdu rovnou k věci.
Mám problém, jenž vyžaduje někoho...
se zvláštními schopnostmi a taktem.
Jste to vy, nebo mě špatně informovali?
Pokračujte.
Můžu se pro vás za 5 minut stavit?
- Budu dole. - Děkuji.
Měli takový geniální plán,
že nás naprosto rozhodí...
a zbaví nás možnosti mít o sobě přehled.
Byli takoví...
zarputilí, ale i tak zvláštně lhostejní.
Navzájem se oslovovali variacemi na "Steve".
Steven, Steve-O, Stevie.
A vám říkali?
Nijak. Jenom...
Vy mi lžete, povězte pravdu.
Povězte mi pravdu.
Měli AK-47. Čtyři.
- Vy se vyznáte ve zbraních? - Ne.
- Ve zbraních se vůbec nevyznám. - Poznal jste AK-47.
- AK-47 pozná každej. - Každej?
Každej, kdo viděl akční film.
- Už jste někdy vyloupil banku? - To má bejt legrace?
Já? Ne!
- Nikdy jste neukradl ani dolar? - Nikdy.
- Nikdy? - Ani jednou.
- Víte co? - Tak jednou.
Jednou jsem babičce sebral z portmonky niklák.
Byla Polka.
Říkával jsem jí: "Mama, daj nikla."
Jednou jsem jí otevřel portmonku a měla tam niklák.
Sebral jsem ho.
To bylo jediný, co jsem kdy vzal.
Nechtěl jsem prudit, detektive.
Kašlete na to. Tak jak?
Rukojmí, kterého pustili, je Herman Gluck, 73 let.
Bolelo ho na prsou. Teď ho ošetřují.
Měl říct, že když se policie objeví u vchodu,
vyhodí ven dvě mrtvoly.
Prý tam jsou asi čtyři pachatelé. Přišli v převlečení za malíře.
Banka má video systém.
Snažíme se napojit...
na kancelář ochranky v bance. Chvíli to potrvá.
Je uzavřený celý blok. V oknech mám své lidi.
Kontrolujeme kanalizaci.
Telefony?
Přesměrovány na velitelské stanoviště. Dovolají se akorát nám.
Monitorujeme mobilní síť a můžeme ji i rušit.
Necháváme ji být, kdyby chtěl volat někdo z rukojmích,
ale zatím nic.
- Pohotovost? - Mají to nahlášeno.
Jakýkoliv hovor ohledně banky jde k nám.
To je ode mě všechno, detektive.
Dobře.
Ještě jim volat nebudu.
Cože?
Ještě se to nehodí.
Nebudu se ptát, co mám dělat.
Uvidíme, co udělá on.
Jak je libo.
Vyložím vám, jak pracuji.
To budete hodná.
Vy tedy v té bezpečnostní schránce máte rodinné cennosti.
Dobrá.
Co vím, lidem jako vy se o tyhle věci...
starají jejich lidi.
Když to nejde, nevolají mi sami.
Volají mi jejich lidi.
V té schránce bude něco,
o čem by se vaši lidé neměli dozvědět.
Dobrá.
Řeknete, že nemusím vědět, co v ní je, a já to vědět nemusím.
Ale jestli mi řeknete, že to jsou jen baseballové karty,
a já pak zjistím, že tam jsou spouštěcí kódy k jaderným raketám,
tak naše dohoda přestává platit.
- Už jste skončila? - Ano.
Obsah té schránky...
mi patřil ještě předtím, než jste se narodila.
Je velmi cenný a pro nikoho Nepředstavuje žádné nebezpečí.
Až na vás.
Dobrá. Jsou tam lidi se zbraněmi,
takže výsledek nemohu zaručit. Jasné?
- Samozřejmě. - Fajn.
A jim jde o vaši schránku?
To nevím.
Řekl byste mi, jak chcete, aby to dopadlo?
Nejraději bych byl, aby se mé schránky nikdo ani nedotkl.
Ani oni, ani vy, ani úřady.
Čím dřív to všechno skončí, tím budu spokojenější.
- Stačí? - Ne.
Obsah té schránky...
má pro mne velkou cenu,
pokud ale zůstane mým tajemstvím.
A když se to odhalí?
Budou mě čekat nesnadné otázky.
- Má zůstat zavřená, nebo zmizet. - Přesně tak.
- Dokážete to zařídit? - Ano.
To doufám. Musím říct, že jsem skeptický.
Ten, kdo vám dal moje číslo, na tom byl stejně.
A zjevně byl spokojen.
Steve?
Teď je to na Stevea-O.
Udělal jsem si obhlídku.
Hádej, co jsem našel?
Ten rukojmí říkal, že přišli v převlečení za malíře.
Jo.
Nejspíš ukradený.
Nech ho prověřit na otisky.
- Všichni na příjmu? - Jo.
- Je to správné číslo? - Určitě.
Zatím nic.
Máme to video.
Tak se podíváme.
Co je s tou kamerou?
Počkat. Moment.
Tamhleten chlap.
Jako kdyby tou baterkou oslepoval kamery.
Divný, co? Ale nikdo jiný to nevidí.
- Mělo by se to blýskat. - Třeba to bylo infračervený.
- Co? - Infračervená žárovka.
Lidi to nevidí, ale kamera to snímá.
Odrovná kamery a nikdo to nepozná.
Jasně.
Vyřadil kamery z provozu v 10.00.
Na dvě minuty nemáme doloženo,
kdo šel dovnitř nebo ven.
Jak dlouho jste tam byla?
Jen pár minut.
Co bylo po těch výbuších a kouři?
Řekli nám, ať máme hlavy dole. A zavřeme oči.
Pak jeden řekl...
těm ostatním, ať spraví ty kamery.
- Ty videokamery? - To nevím.
Ještě něco?
Ne.
- Víte to určitě? - Jo.
Povíte nám, jak se ti lupiči jmenovali?
Jen vás škádlím.
- Dobrý? - Děkuju.
Fajn.
- Byla to hrůza. - Bylo to zlý?
Museli jsme se vysvléknout.
Přinutili nás, ať se svlékneme.
Nevím, k čemu to bylo nutné.
Vážně jsem si myslela...
Myslela jsem si, že mě zabijou.
Hm.
- Tak dobře. - Fajn.
- Už můžu jít? - Ne.
- Ne? - Ne, musíte tu zůstat.
- Musíte zůstat. - Ne, můžete jít.
Ne, zůstat. Ne, jít.
Vyloupila jste tu banku?
- Vyloupila jste ji? - Ano.
- Ne. - Určitě?
- Pohyb u předního vchodu. - Jdeme.
- Odlož tu zbraň! - Nestřílej!
Ani hnout!
Má na sobě bombu.
Dej ruce za hlavu a kleknout!
Ruce za hlavu! Kleknout, a hned!
- Má svázané ruce! - Je svázaný.
- Jesusi, prohledej ho. - Jo.
- Já jsem rukojmí! - Pomalu.
- Hodně opatrně. Pomalu. - Já ho odsud nevidím.
- Já ho vidím. - Má zbraně?
- Kdo jste? - Vikram Walia, dělám v bance.
Tohle je bomba?
- Kurva, Arabák! - Já jsem sikh.
- Je to bomba? - Ne.
- Řekněte, je to bomba? - Ne.
- Máte na sobě bombu? - Ne, kruci.
Dobře, Vikrame, klid.
- Pomoz mi, Jesusi. - Já nevím.
Pohyb v bance.
- Strhněte ho k zemi. - Strhnout.
Kruci, nechte mě! Pomalu.
Můj turban. Pusťte mě!
Vraťte mi můj turban!
Sklapni.
Co to děláte? Vraťte mi ten turban!
- Nemůžete mi strhnout turban! - Mlč!
- Co děláte? - Pohyb, dělej.
Nesahejte na mě!
V jedenáct a ve dvanáct...
Na jednu máte Joela Kleina.
- Madge, to byl den... - Pane starosto.
Madeleine! Jak se máte?
Dobře. Děkuji, že jste nás přijal.
- Hotovo, Madge? - Ano, pane.
Tudy, slečno Whiteová.
Rád si udělám čas na jídlo zdarma, když je to pro dobrou věc.
Koho zachraňujeme tentokrát?
Vybíráme pro Freidkinovu nadaci...
na výzkum míšních onemocnění.
Setkání bude příští měsíc.
Vaše přítomnost by nám pomohla.
S radostí. Ještě něco pro vás mohu...
- Kurva, co chceš? - Službičku.
- Ale hovno. Jakou? - Poslední, co po tobě budu chtít.
To doufám.
Slyšels o těch rukojmích?
Co s tím máš společného?
Potřebuju na to dohlédnout.
Chci, abys mě tam dovedl a řekl jim,
ať mi ve všem vyjdou vstříc.
To ses posrala.
Kdyby to bylo snadné, nebyli bychom si kvit.
- To nejde. - Všechno jde.
Smázneš jim pár čárek.
Spíš já si jich pár připíšu.
Tak si jich pár připiš.
Ty jsi úžasná píča.
Děkuji.
Vládne tu napjatá atmosféra.
Neví se, kolik je rukojmích...
ani lupičů.
Vše začalo jako loupež,
pak ale došlo k zadržení rukojmích.
Do práce se pustili vyjednávači.
Je možné, že došlo ke zraněním.
O dalším vývoji zde na Manhattanu...
vás budeme informovat.
Živě z místa činu,
Sandra Endoová.
Prej "sloužit a chránit". Kde mám turban?
Bez turbanu nemluvím.
Zakrývám si hlavu z úcty k Bohu, jsem sikh.
Najdeme ho.
Ne Arab, jak říkali ti policajti.
To jste se asi přeslechl.
Bylo tam rušno, byl jste dezorientovaný.
- To jsem neslyšel. - Já to slyšel.
Řeknu vám všechno, co chcete.
Potřebuju svůj turban. Z náboženských důvodů.
- Seženeme vám ten turban. - Najdeme ho.
Žádný "seženeme", chci ho hned.
Myslete na ty rukojmí.
Je to nebezpečná situace.
Povězte nám, co se děje v bance.
Tamto probereme potom. Přijde sem jeden policista.
Můžete si podat stížnost.
Teď musíme řešit tuhle situaci.
Zbijou mě a pak chtějí pomoct.
Myslete na své spolupracovníky.
Můžu se vám omluvit jménem policie, ale my jsme to neudělali.
- Budeme se snažit... - Co chcete vědět?
- Kolik jich tam je? - Asi čtyři.
- Kolik rukojmích? - Nevím. Dvacet, třicet...
Už toho mám po krk. Co moje práva?
Všude mě jen šikanujou.
V bance jsem rukojmí,
na letišti...
si mě při kontrole "náhodně" vyberou.
Hovno náhodně! Málem přijdu o práci...
Ale zas dobře seženete taxíka.
To je teda plus.
Dejte si na obličej led.
"Dva autobusy s plnou nádrží. Jumbo jet s plnou nádrží...
"a s piloty zaparkovaný na konci rozjezdové dráhy. "
Máme čas do devíti,
pak začnou postupně zabíjet rukojmí před kamerami.
"V bance máme semtex. Můžeme ho předvést."
- Letadlo mu nedávej. - Žádný letadlo nebude. Autobus možná.
Dokud s nimi nepromluvím, nedostanou nic.
Teď budeme čekat.
Ať si lámou hlavu, co děláme.
Promiňte. Tohle je Arthur Case.
- Je to... - Předseda správní rady.
- Z té banky. Chcete s ním mluvit? - Určitě.
Těší mě. Jsem detektiv Frazier.
Máte pro nás nějaké informace?
Ne, jen jsem si říkal, zda vám můžu být nějak nápomocný.
- Sdělili nějaké požadavky? - Chtějí tryskáč.
Aha.
Mám ho zajistit?
Špatně jsem to pochopil.
To je v pořádku, pane Casei.
Kde bychom vás zastihli?
Když tam jsou mí lidé,
rád bych zůstal tady. Nebudu vám překážet.
- Budu tu tiše... - Seržante Collinsi?
Budeme vás informovat,
ale teď nás musíte omluvit.
- Tudy, pane. - Děkuji.
- Rádo se stalo. - Tudy, pane.
- Moc vám děkuji. - Velice vám děkuji.
- Nemáte zač. - Děkuji.
Tudy, pane.
"Padesát hladových lidí se potřebuje najíst."
Je připraven odposlech?
Až přinesou jídlo, potřebuju čtvrt hodiny.
Nejlíp pizzu, ne sendviče.
- To myslí vážně? - Vážně?
Když tam pošleme deset krabic s pizzou s mikrofony,
uslyším je všechny, až se k ní sesednou.
U sendvičů je to buď, anebo.
Můžou s nimi chodit, nemám 50 vysílaček.
- Co je to? - Rekordér.
Nahrává půl hodiny.
- Jak pro Bonda. - Seženeš to přes internet.
- Budeš za to chtít rukojmí? - Jednoho nám dal.
Musíme počkat.
On ví, co dělá.
Dal nám rukojmí, my mu dáme jídlo.
Nechci se nechat nachytat, že jsem blufoval.
Seru na to. Sundám si masku. Ať si mě zastřelí.
Chcete, aby nás postříleli?
Klid. Co na tom sejde?
Oni tam někde vybírají banku!
- Tohohle zmlátili. - Zmlkni.
Nepřevlíkli nás pro nic za nic.
- Nevím... - Mlč, prosím tě.
...proč nás do toho navlíkli.
Asi že až sem vlítnou policajti,
- postřílejí nás všechny. - Proboha!
To je skvělej plán, ale děkuju nechci!
Máte mlčet! Nechte ho!
Ne! Nechte mě! Prosím!
Udělám, co budete chtít! Ne! Pomoc!
Prosím vás, ne!
Mluvil jenom jeden z nich.
Všem říkal, co mají dělat.
- Bavili se mezi sebou? - Já je neslyšel.
Zavřeli nás do těch místností.
Bylo zamčeno.
Nevěděli jsme, co dělají.
- Zaslechl jste něco? - Já mám potíže se sluchem.
- Aha. - Nosím naslouchátka.
- Kde je máte? - V uších.
- Ukažte. - Vyndejte si je.
- Jo, podíváme se na ně. - Moje naslouchátko.
To je to druhé?
Proč je červené? Na co?
Mají různou barvu,
abych rozeznal levé od pravého.
- Pravé od levého? - Jo.
Pravé od nepravého.
Nerozumím.
- Steve? - Cože?
- Já nic neříkal. - Aha.
Steve. Jmenujete se Steve?
Stevie? Steve-O?
- Kolik vám platí? - Cože?
- Slyšel jste dobře. - Ne, neslyšel.
- Kolik vám platí? - Kdo?
- Měl jste prsty v té loupeži? - Ne.
Měl jste prsty v tom všem?
- V čem všem? - Nelžete.
Jestli nám dá dýško, tak si ho nechám.
- Odložte tu zbraň! - Odložte ji!
Klid. Uklidněte se všichni.
Kurva, klid!
Jak se vede?
Jsem detektiv Frazier, vyjednávač.
Jak se máte?
Doufám, že vám pizzy vyhovují. Možná budou už studené.
Zavolejte mi kdykoliv.
Je to přímá linka.
Rád si s vámi promluvím.
To jsme si hezky popovídali.
Do prdele, zkurvený Rusáci!
Ať nám pošlou ruského tlumočníka.
A pytle na mrtvoly.
Doufám, že víte, co děláte.
Jestli dojde k přestřelce s těma...
Dobře. Mitchi?
Zeptej se rukojmích,
jestli slyšeli ruštinu nebo ruskej přízvuk.
To zvládneme.
Ne!
Sednout na zem!
Tak pojď, jdeme.
Přestaň řvát! Zmlkni, kurva!
Lez tam! Sednout! Nandejte si masky!
Tak jdeme. Pojď, kozatko.
- "Kozatko"? Co si to dovoluješ? - Slyšela jsi, ne? Drž hubu!
- Proč? - Hni tou tlustou prdelí!
"Tlustou prdelí"? Cože?
Drž hubu, nebo ti tu tlustou prdel nakopu!
Nandejte si masky!
Ruce na zem!
Tak jo.
Na zem. Ruce na zem.
Masky nasadit!
Ruce položit na zem!
Jdeme, kozatko.
Do prdele. Sednout!
Ta stála ve frontě přede mnou.
Ten byl u mě na přepážce.
Ten byl ode mě napravo a byl tam s klukem,
co si hrál s videohrou.
Tuhle si pamatuju.
- Proč? - Nádherný kozy.
- Viděl jste je někdy potom? - Tuhle jsem pak viděl.
- Určitě? - To bylo vidět i pod kombinézou.
Takový kousky se nedají schovat.
Kvůli tomu nás málem zabili.
Jak to?
Dali nás do kanceláře.
Sundal si masku, jako že se nebojí.
"Já tu masku nosit nebudu."
Tak ho vytáhli z místnosti a dostal nakládačku.
- Viděla jste ho potom? - Ne.
- Nestalo se mu něco? - Vypadal v pohodě.
- Poznáváte ještě někoho? - Ty ostatní spíš ne.
Nikoho?
- Podívejte se ještě. - Byla jsem vyděšená.
A co předtím?
Ve frontě?
Telefonovala jsem s kamarádkou.
Chcete si mě ještě jednou vyfotit?
Můžu se jako sehnout pro tužku.
Jak chcete.
Každopádně tohle...
byl debil.
Co to má bejt? To není ruština.
Ne? A co teda?
Polština to není. Ani maďarština.
Bulharština, možná.
Něco ze střední Evropy.
Tak? Jste odborník na jazyky.
Co? Ne.
- Co myslíte? - No nic.
Jsme v New Yorku.
Někdo z ulice to jistě pozná.
Nejspíš párkař.
Berková, pusť to do repráků. Omluvte mě.
Prosím vás,
nepozná někdo, jakým jazykem mluví?
Já, kámo.
Phile, pusť ho sem.
- Vy víte, jakým jazykem mluví? - Albánsky.
- Albánsky? - Albánsky, z Albánie.
Co tu mám dělat?
To jsem zatčenej?
Ne, pojďte.
Fajn.
- Co říkají? - To netuším.
Říkal jste, že umíte albánsky.
To jsem neřekl.
Řekl jste to.
Neumím.
Jak to tedy poznáte?
Moje bejvalá manželka byla Albánka.
Její rodiče neuměli anglicky.
Nevím, co říkají,
ale na sto procent je to albánsky.
- Na sto procent? - Na sto procent.
Zavolejte albánský konzulát, třeba tam...
mají překladatele. Rychle.
Vy počkejte vzadu.
To snad ne.
Dodávku ukradli předvčírem. Otisky tam nejsou.
- Nic? - Nic.
Albánsky?
Jak říkám, na sto procent.
Nepochybně.
- Na. - Díky.
Tamhle je ten hajzl.
Ty sis myslel, že ti to projde, co?
Jak ta hra funguje?
Sbíráš body, třeba když zčóruješ Auťák nebo prodáváš crack.
Když někdo zčóruje auťák tobě nebo tě trefí, tak ti body ubudou.
No tak.
Tumáš! Cože?
Teďsi nadávej! Neslyším tě!
ZAB TOHO NEGRA!
Tumáš! Tumáš!
Je po tobě! Sbohem!
Ježíši!
Co je smyslem tý hry?
Jak říká 50 Cent: "Skončit v balíku, nebo v penálu."
Za vyloupení banky je fůra bodů.
- Takže je to dobrý? - Jo, ty se chceš taky napakovat.
Dojez si to. Odvedu tě zpátky k tátovi.
O tý hře si s ním promluvím.
- Je dobrá? - To se ví.
To bude dobrý.
Paráda.
Brzo už budeš doma.
To je super.
- Pane? - Ano.
- Na albánským konzulátu to nevyšlo. - Copak?
Nerozuměla jsem mu, asi chtěl peníze.
To by ministerstvu trvalo.
Tak dobře.
- Zavolejte jí. - Zbláznil jste se?
- Já ji nesnáším. - Mluví albánsky?
- Narodila se tam. - Zavolejte jí.
Tohohle budu litovat.
- Detektiv Frazier? - Tady jsem.
- Přišla llina Maria. - Miritia.
- Dobrý den. - Dobrý.
Jak se máte?
- Copak to je? - Pokuty za parkování. Urovnáte to?
Podívám se na to.
Řeknete nám, co si tam povídají?
Tady nemůžete kouřit.
Tak si poslužte.